Mlada Emina Ćatić, jedna je obična, a opet sasvim neobična djevojka. Za razliku od vršnjakinja i vršnjaka koji svoje slobodno vrijeme provode uz društvene mreže, u kafićima i na druge načine, ona se druži s svojim posebnim ljubimcima – bikovima. Velika ljubav od djetinjstva ali i hrabrost, izdvaja Eminu od drugih. Za nju ovo nikako nije posao i teškoća, nego ljubav.
![](https://snagalokalnog.ba/wp-content/uploads/2024/07/Emina-Catic-2.jpg)
Gareša, Medonja, Jelenko, Roni i niz drugih, imena su nekih od 10 bikova koliko ih je u vlasništvu porodice Ćatić, a Emina je ona koja se najviše brine o njima, iako joj pomažu i drugi članovi porodice. Neki od bikova su već u penziji poput Jelenka, ali kako kaže Emina, kod njih će biti dok je živ.
Ljubav prema ovim životinjama opisuje jednostavno riječima:
– Pa meni su svi dragi, svaki na svoj način. Roni i Gareša su mi najdraži, jer su mirni, jer su uz mene, imaju nešto posebno i to je to – uz osmijeh priča Emina. Pri pogledu na njih, ja vidim da su posebno veliki, i možda opasni, ali ljubav prema ovim životinjama Eminin pogled čini drugačijim.
![](https://snagalokalnog.ba/wp-content/uploads/2024/07/Emina-Catic-3.jpg)
Uz svakodnevnu brigu o bikovima, Emina ih i trenira, što je naučila od članova porodice. Za to treba dosta znanja ali i hrabrosti.
– Pa treba se svakoga bika čuvati. Moj Roni je odrastao uz mene i nije nikada, hvala Bogu, okrenuo se na mene da me pokuša ubosti, ali uvijek se treba čuvati i paziti, nikada se ne zna, u sekundi se može desiti – pojašnjava Emina.
Ipak ljubav je jača od svega. A borba bikova ili popularna korida poseban je izazov. Pobjede, poraze, povrede, Emina je nekada doživljavala emotivno. Danas to prihvata kao sastavni dio života.
![](https://snagalokalnog.ba/wp-content/uploads/2024/07/Emina-Catic-4.jpg)
Kada je pred vama ljubimac od 600, 800 kilograma, čije ponašanje nije uvijek jednostavno kontrolisati, logično je razmišljati i o opasnostima. Ipak, Emina tvrdi da su znanje i ljubav jači od toga.
– Dosta smo volova imali. Prvog vola kojeg smo imali, on je htio svakoga ubosti, osim mene. I od tada se ta ljubav pojavila. Nije mi se desilo da se neki bik „zaletio na mene“. Nisam ugrožena, znam sa njima – pojašnjava Emina.
Dok sa sigurne udaljenosti gledam kako vodi svog ljubimca, pitam- da li je lakše s bikovima ili s ljudima?
Emina odmah odgovara – s bikovima!
A kako ljudi reaguju na ovo njeno neobično zanimanje? Njeni vršnjaci slobodno vrijeme provode uz društvene mreže, u kafićima i na druge načine.
– Neki vole izlaske, provod ili nešto slično, ali meni to nije toliko bitno. Mogu ja izaći s društvom, ali nije mi to „to“. Ja volim uraditi trening s bikom. Ima ih par koji mi govore i pogrdne riječi, jer ne vole to. Ali to mene ne dotiče nimalo jer ja volim ovo i niko me ne može od ovoga odgovoriti. Ja ovo radim iz ljubavi, da radim zbog koristi, onda bih ih odavno samo preprodavala. Ja njih čuvam, što volim. Ima i par drugarica koje me podržavaju u tome, a ima ih koje ne žele o tome da pričaju – pojašnjava Emina.
![](https://snagalokalnog.ba/wp-content/uploads/2024/07/Emina-Catic-5.jpg)
A ni onaj dio muške populacije, kakva se najčešće susreće na koridama nemaju povjerenje prema ženama koje vode bikove.
– Neki misle šta će sad ona tu. Par puta, kada sam bila u areni govorili su mi – bježi mala, ubost će te vo. A moj babo im je rekao da se ne brinu, da sam sposobnija od njih – priča s ponosom Emina.
Izdvaja „koridaše“ koji znaju kakav je to sport, i kako kaže, ako to voliš, uzgajaj bikove i oni te prihvataju onakvu kakva jesi.
Iako je dosta posla oko brige o bikovima, treninzima, uz školske obaveze, Emina uz podršku , prije svega oca od koje je i naslijedila ljubav prema bikovima uspijeva uskladiti sve obaveze, a budućnost ne razdvaja od uzgoja bikova. Smatra da je bolje baviti se uzgojem životinja i raditi nešto korisno, nego, kako to neki čine, novac trošiti na kocku ili neke druge stvari.
Žena, za koje to nije uobičajeno baviti se ovim zanimanjem pojašnjava ovo neobično zanimanje.
– Malo nas ima u ovom koridaškom sportu. Više je tu muškaraca. Ko god ima hrabrosti, ko god ima volje, što da ne. Što nas je više u ovom sportu, bolje – ističe Emina.
I dok posmatram Eminu i bilježim ovu priču,(s „sigurne“ distance), ne mogu se oteti utisku, da istinski uživa, ali i da ljubav prema onome čime se bavite može premašiti sve granice
– Ja sam žena i kao što vidite, žene su za sve sposobne. Sve mogu uraditi i kao muškarci. Svaka žena ima dovoljno hrabrosti i snage, a ljubav prema životinjama je ono što mene pokreće – naglašava Emina Ćatić. I vjerujem joj, jer ona to praktično pokazuje i radi ono što voli, što je, složit će se mnogi, recept za sreću.
A Emina izgleda sretno dok mi šalje pozdrav s ledja svog ljubimca teškog 800 kilograma.
Piše: Eneida Alibegović
Ova priča napisana je zahvaljujući velikodušnoj podršci Američkog naroda kroz program “Snaga lokalnog” Američke agencije za međunarodni razvoj u BiH (USAID). Za sadržaj priče iskljucivo je odgovoran autor i “Mreža za izgradnju mira”. Stavovi izneseni u priči ne odražavaju nužno stavove USAID-a ili Vlade Sjedinjenih Americkih Država.